Bobby Deerfield.
Jak se máte? Co tady děláte?
Líbí se vám?
Koupím vám je.
Smím vám je koupit?
Nečekala jsem, že vás znovu uvidím.
Já nečekal, že uvidím vás.
Kdy máte další závod?
Kdy mám závod?
- Za deset dní. - Co děláte mezi závody?
Chodím na pikniky.
A pak zase závodíte.
Moc zábavy si neužijete, co?
Jasně, že se bavím. Jak to myslíte,
že se nebavím? Bavím se.
Celý svůj život se snažíte neumřít.
Proč jste se mnou nechtěla jet na víkend na venkov?
Protože jste to ode mě čekal.
Protože nemám čas.
A protože...
Protože nejste připravený strávit se mnou víkend na venkově.
Tak nejsem?
Ne, nejste.
Je to s vámi těžké jako s vaší matkou?
- Kdo vám řekl o mé matce? - Váš strýc.
Říkal mi, že to s ní bylo
moc těžké.
- Že byla velice otevřená. - To mi říkali.
Zemřela ve válce. Nikdy jsem ji nepoznala.
- Váš otec? - Byl tlustý jako mrož.
Ale už je také mrtvý. Zemřel na pláži.
- Ve válce? - Ne, v létě. Bylo mi 13.
Máte piknik na mé půdě, ale jste tu vítána.
- Cože? - Chcete tu historku slyšet?
- Jistě. - Proto jste přijel do Florencie?
- Abyste slyšel můj životní příběh? - Jen vás chci pochopit.
Zkuste ho. Dělal jsem ho sám.
- Zítra vyletím... - Haló?
...z těchto kopců v balónu.
- Cože? - Den byl horký
- a voda studená. - Jaký den?
Když zemřel můj otec.
- Váš otec zemřel? - Už je to dávno.
Co?
Můj otec stál na kraji pláže,
ponořil svůj prst do vody, a v tom okamžiku
padl mrtvý k zemi. Jen tak.
To je... Jak se jmenujete?
- Carlos del Montanaro. - A tohle je Bobby Deerfield.
- Znáte Bobbyho Deerfielda? - Ano.
Je mi velkou ctí. Bobby Deerfield.
Teï... Musím jít.
Dobře se bavte, ano?
Pozor na hady.
Kdo to byl?
Carlos del Montanaro.
Kde jsem to byla? Ano...
Otec ponořil prst do vody, ano.
Jakmile se dotkl té studené vody,
padl mrtvý k zemi. Jen tak.
Lidé se k němu seběhli
a dívali se na něj,
na toho velkého mrože.
Bože, byl obrovský.
A...
Pak k němu někdo přiložil ucho a řekl:
"Je mrtvý."
A pak někdo řekl:
"Tady je ručička." A nikdo to nechápal.
Pak ta žena začala křičet kvůli ručičce,
která vycházela zpod mého otce.
Mého otce převalili
a našli pod ním malé dítě.
S kbelíčkem a hračkami a lopatkou.
A nikdo netušil, že když spadl,
tak spadl na malé dítě,
které si kopalo v písku.
A bylo to zvláštní,
protože to bylo, jako by můj otec umřel,
a při umírání nakladl tohle dítě jako vajíčko.
Věříte tomu?
Co si o tom myslíte?
Jestli tomu věřím?
- Jo. - Není to pravda.
Vymyslela jsem si to.
- Vymyslela jste si to? - Bylo to dobré?
Proč jste si to vymyslela?
Proč byste si to vymýšlela?
Kvůli svému krevnímu oběhu. Nevím.
Myslím... Myslím, že čas od času potřebuju malé překvapení.
Proč to nezkusíte?
Kdo byl ten chlap se salámem?
Carlos del Montanaro.
Víte,
hrajete si se mnou.
Chcete si udržet odstup,
a hrajete si se mnou.
Snažíte se mě zmást.
Možná.
Co to bylo za chlapa?
Teï jste na řadě vy.
Řekněte mi cokoliv. Pravdu nebo lež.
I lež je lepší než "Newark ujde".
Nechci vám lhát.
Nechci si nic vymýšlet.
Nechci.
Možná se to naučíte.
Je to něco jako křik.
Kdo je Carlos del Montanaro?
No tak, Lillian.
Kdo byl ten chlap se salámem?
Nevím.
Kdo je Bobby Deerfield?
Mám byt u řeky.
Můžeme to víno dokončit tam, jestli chcete.
Ano?
Děkuju.
Moje galerie, Bobby Deerfielde.
Dáte si kávu?
Udělám si kávu.
Lillian?
Prosím, signora, nekuřte.
Nekuřte. Moc nebezpečné.
Za pár minut odlétáme.
Ahoj.
- Deerfielde, našels mě. - Našel jsem tě.
Mohlas mi říct, že sem půjdeš.
Občas bývá těžké mluvit.
Je to těžké.
Na dobrý vítr, Deerfielde.
Lillian, jel jsem sem jen kvůli tobě.
Vážně. Přijel jsem sem až z Paříže, jen abych tě viděl.
Moc si toho vážím.
Vážně?
A svoji vděčnost vyjádříš odchodem, takže se probudím sám.
- Takhle ji vyjadřuješ? - Prosím, nedurdi se.
Jsme na regatě. Na regatě se nesmíš durdit.
Vždyť se nedurdím.
Strávíme spolu den, strávíme spolu noc,
probudím se a ty jsi pryč.
Mohlas mít tu slušnost probudit mě a říct mi, že jdeš pryč.
Tamhle je ten chlap se salámem.
- Do gondoly. - Lillian,
nejsi moc spolehlivý člověk.
Nechceš letět s námi? Nahoře žádní zajíci nejsou.
- Prosím, pojï. - Jsem velitel, Deerfielde!
Všechno zařídím. Chcete letět s námi?
Jsou všichni připravení?
Chystáme se...
Jsme připravení.
Není moc lidí, se kterými chci být, Lillian.
Co můžeš ztratit?
- Po větru! - Po větru!
Nehodlám letět nikam po žádném větru.
Ty a ta tvoje náhlá rozhodnutí. Co je to za hru? Co je to za hru?
- Není to hra... - Tvoje svoboda, tvoje otázky.
Záleží ti vůbec na něčem? Záleží ti na něčem?
Jak říkáš tomuhle, riziko? Je to tak?
Schůzka s chlapem se salámem a let jeho balónem?
Tomu říkáš riziko?
Ty a tvoje otázky. Tvoje otázky mě dohánějí k šílenství.
"Jsou v Newarku teplouši?" Proč se zajímáš o teplouše?
Proč se zajímáš o Newark?
Křičíš v zatraceným tunelu, vymýšlíš si příhody, lži.
Správně, lži. Píšeš mi vzkazy.
"Riskuj. Všechno je sladší, když riskuješ. " Houby riziko.
Zapamatujte si tohle: Já jsem velitel. Vy nejste nic!
Nejsi nic, Deerfielde.
- Řídím to tu! - On je všechno. My nejsme nic.
Bože, poletím. Udělej to, Bobby.
Udělej to.
Na trati i mimo ni je čas důležitý pro nás všechny.
A pokud jste jako já,
chcete vědět přesný čas, ne jen odhad.
Proto mám vždy své Seiko.
Ať jedu závod v Nürburgringu,
nebo jen jdu na večeři s přáteli,
mám na zápěstí své Seiko,
které mi vždy přesně ukazují čas a datum.
Informace, které potřebuju.
Ať jste sportovec nebo ne,
pokud vám záleží na přesném čase,
zkuste 24 hodin se Seiko.
Nikdy si je nesundáte.
Murray Trid, Montreal Gazette.
Mohl byste nám říct pár vět?
- Necháme to na později, Bobby? - Řekla jsem, nechte ho.
Bože. Rychle.
- Jsi v pořádku? - Jsi v pořádku?
Chápu to víc než ty.
Víš to.
Proto jsi tady.
Bylo to tu pro tebe dobré.
A vím, že tě ta žena už zraňuje.
Ta Lillian Morelliová.
Odkud znáš to jméno?
Švadleny vědí všechno, hlavně to, kdo platí za šaty.
Jak dlouho už mě sleduješ, Lydie?
Nikdy jsem tě nesledovala.
Proč bych měla?
Také vím, že je z kliniky, kde je Holtzmann.
Také vím, jak je nemocná.
Umírající žena,
osamělá,
možná chce, aby u sebe v při umírání měla milence.
Já bych to jistě chtěla.
Ale pravda je taková, že má mnoho milenců.
A vím, že je velmi krásná.
A vím, že cestuje jako cikánka.
Andrea říkala, že má malé ruce.
Ale dokázala by po paměti ušít šaty?
Z vážila aspoň na okamžik, kdo jsi?
Bože.
Cože?
Kdo ti to řekl?
- Co? - Kdo ti řekl, že umírá?
Odkud to víš?
Bože. To je mi líto.
Pojï dál.
Byla jsem v Římě,
Janově, Piombinu
a skoro v Cortině ïAmpezzo.
- Znáš Cortinu ïAmpezzo? - Ne.
Je tak vysoko, že musíš nahoru dojít pěšky.
Ale svah je tak prudký,
že se všichni chtěli vrátit.
Moc jsem chtěla dojít na vrchol,
ale všichni se chtěli vrátit, tak jsme se vrátili.
A ty?
Cos dělal ty?
Závodil jsem.
Vyhráls?
Ne.
Kvůli tvým zajícům?
Našels je?
Ne.
Žádní zajíci.
Tak co?
- Co tě trápí? - Co mě trápí?
Prosím, přestaň odpovídat na otázky otázkami.
Zeptám se, co tě trápí, a ty řekneš: "Co mě trápí?"
Řeknu: "Jak se máš?" A ty: "Jak se mám?"
Je to nuda.
Nechci tě nudit, Lillian.
Bolí mě hlava.
- Tak na mě nekřič. - Nekřičím na tebe.
Já vím, ale nekřič.
Nechci být tvůj nudný přítel.
Co chceš být?
Něco lepšího než to.
Za kým si kvůli tomu mám zajít?
Žádáš mě, abych změnila tvoji povahu?
Nejsem kouzelnice.
Co ti na to mám říct?
Když nechceš být nudný... Nevím.
Překvap mě.
Překvap sám sebe.
Proč jsi nevlezl do toho balónu? Ten cvok tě tam zval.
Bože, tohle je tak hloupě komické. A nekřič na mě.
- Nekřičím. - Ale chystáš se.
- Ne, ne. - Nechystáš?
- Nepřišel jsem sem křičet. - Tak proč?
Abys mě pochopil?
Znovu?
Nechci být pochopená.
Nepotřebuju být pochopená.
Umím imitovat Mae Westovou.
Cože?
Říkám, že umím napodobit Mae Westovou.
Kdo je Mae Westová?
- Ty ji neznáš? - Ne.
To byla,
taková královna sexu
v USA.
Umím ji napodobovat.
"Chlapče,
říkáš, že prodáváš tretky?
Co tam máš za tretky?
Někdy za mnou přijï, chlapče."
Mae Westová?
Co na to říkáš?
Překvapilo tě to?
Ne.
"Říkají mi Flower Belle."
Ahoj, Flower Belle.
Ahoj.
Je to začátek.
To je moje teta Martha.
To je piknik v roce 1950.
A tohle jsou můj strýček Frank
a moje sestřenice Bonnie.
Má pěknou tvář.
Vzpomínám si,
že vždycky zpívala písničku "Rudé plachty za soumraku".
Jak to bylo?
To je strýčkův pes.
Vzpomínám si na den, kdy ten pes zemřel.
Strýček plakal tak silně, že mě k smrti vyděsil.
Já.
- To jsi ty. - Já.
To je můj bratr Leonard se svým novým kolem.
Vypadá hubeně.
Je to takový cvok.
Ale snaží se.
To je můj otec.
Vždycky nosil proužkované obleky.
Vzpomínám si,
že se špatně zaplátovaly.
Můj bratr tvrdí,
že můj otec stepoval.
Ale já ho nikdy stepovat neviděl.
Možná jsi nebyl doma, když stepoval.
Byl jsem doma.
Žil jsem tam.
Co se s ním stalo?
To je otázka, na kterou už spoustu let nezná nikdo odpověï.
Ale myslím, že jsem ho jednou viděl
v tramvaji s nějakou zrzkou.
Nebyla by to ironie,
kdybys mi začal připadat neodolatelný?
Něco ti povím.
Nechci tě vyděsit, nebo tak něco.
Ale připadáš mi neodolatelná.
Teï je přechod.
To moc neumím.
Mezi tvými fotkami nebyla žádná fotka tvojí matky.
Pověz mi o své matce.
Moje matka byla alkoholička.
Jaká byla, když byla opilá?
Když byla opilá, tak byla skvělá.
Když se opila, byla fantastická.
To je pravda.
Nikdo ji neznal jako já.
Jednou jsme sedli na moje kolo
a prostě jsme jeli.
Vjeli jsme na silnici a jeli jsme, a ona byla opilá jako...
Samozřejmě se setmělo, než jsme dojeli tam, kam jsme jeli.
Museli jsme zavolat mému otci,
a ten pro nás musel přijet autem.
Nemohli jsme dostat kolo do auta,
a moje matka se začala smát a já taky.
Otci se to moc nelíbilo.
A pak jsme ji dostali domů,
otec ji uložil do postele, ona vystřízlivěla
a bylo po všem.
A já musel jen čekat, až se zase opije.
Jednou v létě
mě otec
poslal na pár týdnů k tetě.
A když jsem se vrátil,
byla moje matka v nemocnici.
Nechtěli mě k ní pustit.
Nechápal jsem to. Nechtěli mě k ní pustit.
Zemřela ve svém pokoji.
Muselo mi tehdy být tak 11 nebo 12.
A zdravotní sestra
mi řekla, že mi matka napsala vzkaz, když jsem tam nebyl.
Ale můj otec ho vzal
a nechtěl mi ho ukázat.
Nechápal jsem to.
Vzpomínám si, že jsem ho jednou chtěl zbít,
jen aby mi řekl, co bylo v tom vzkazu.
Neřekl mi to.
Vždycky mi vrtalo hlavou, co tam bylo.
Vím, že to bylo něco pěkného.
To je příběh, co?
Není to pravda.
Cože?
Není to pravda.
Vymyslel jsem si ho.
- Ne. - Jo.
Tady jsem si ho vymyslel.
Co na něj říkáš?
Byl dobrý?
- Byl skvělý. - Vážně?
Moje angličtina ne dobrá.
Kop... Kopretiny.
Kopretiny gigante.
Vidím, že teï běháte každý den.
Já bych potřeboval.
Trénujete?
Ne. Jen mě to baví. Je to...
- Jste Angličan? - Američan.
Chcete vodu?
Jen chci s někým být.
Jste v pořádku?
Jen chci s někým být. Nic víc.
Nechci mluvit.
Jen chci s někým být.
Myslím na tvého přítele Holtzmanna.
Co je s ním?
Myslím, že bych se tam chtěla vrátit
a podívat se, jak mu je.
Promiňte.
- Parla Inglesi? - Ano.
Jste Američan?
- Ano. - Jo? Nepovídejte.
Odkud jste? My se ženou jsme z Detroitu.
Já jsem z New Jersey, z Newarku.
Z New Jersey? Nejsme od sebe daleko.
Poslyšte, můžete... Můžu vás požádat,
abyste mě vyfotil s mojí ženou?
- Jistě. - Díky. Pojï, Ellen.
- Vyfotí nás. - Děkuju.
Díky.
Kam se chcete postavit?
Třeba tady před údolí. Co myslíte?
Ano?
Promiňte. Tady se zaostřuje, a pak jen stisknete tohle.
Mělo by to být nastavené. Podívám se. Ano, je to nastavené.
Jo. Jděte blíž k sobě. Nevejdete se tam.
- Moc díky. - Moc vám děkujeme.
- Nevyfotíme i je? - Jistě.
Můžeme? Jen do našeho alba.
Víte, jaké to je, podívat se na tváře, které jste poznali.
- Henry? - Jo, jistě. Nebude vám to vadit?
Ne.
Dobře. Postavte se tam, kde jsme byli my.
Bude pršet. Trochu se posuňte sem.
Jdu na to.
Dobře. Nehýbat. Nehýbat.
To je ono. Můžu?
A je to.
Poslyšte, dejte mi svoji adresu,
a já vám ji pošlu. Nechám udělat kopii navíc.
Dostanete ji až v září nebo v prosinci. Kdo ví?
Jak se jmenujete?
Robert Deerfield.
Robert...
- Píšete se s E-E, nebo E-A? - Dvě E.
Deerfield. Jakou máte adresu, Roberte?
2162
Bank Street.
- Je to v Newarku. Newark, New Jersey. - Bank Street, Newark. Mám to.
Dobře, přijde vám poštou. Bude to velké překvapení.
Lidé na takové věci zapomínají.
- Děkuju. - Na shledanou.
Odešels?
Ne. Jsem tady.
Můžete nás na chvilku nechat, prosím?
Jsem tady, zlato.
Miluješ mě?
Ano.
Bobby,
co budeš dělat zítra?
Titulky: SDI Media Group
Ripped by: SkyFury